"Min kjære venn, Gaius...
"hvordan har vi havnet i denne absurde situasjonen?
"For fredens og rettferdighetens skyld godtar jeg...
Har Romas senat og folk bemyndiget meg til å godta...
"Har Romas senat og folk bemyndiget meg til å godta våpenhvile..."
Ikke våpenhvile. Det antyder at han er en monark og ikke en kriminell.
Akkurat, en kriminell.
"Bemyndiget meg til å godta et avbrudd på fiendtligheten
"i samsvar med vilkårene i ditt siste brev.
" Jeg avventer ditt svar."
Godt nok.
For en ynkelig ydmykelse!
Vi er ikke menn, vi er marker.
Mark er ikke riktig.
Marker kan ikke rømme som oss.
Cæsar har ikke engang forlatt Roma, uvisst hvorfor,
men legionene hans jager oss fra sted til sted.
Vi er heller får enn marker.
Hvis vi kunne betale soldatene...
- Ja, men det kan vi ikke. - La oss fortsette.
Du må si ifra når du går med på å møte ham.
- Aldri! - De behøver ikke å møtes.
- Konflikten er mellom Cæsar og Senatet. - Det er vanlig kutyme.
Jeg vil ikke møte ham. Aldri.
- Han var som en sønn for meg. - Det er uviktig hva han var for deg.
Det er takket være Jupiters nåde han ikke har kløyvd hodene våre.
Jupiter tilgir ikke feiginger.
- Cato, forsiktig... - Dere går med på kapitulasjon...
Dette er ikke kapitulasjon!
Pompeius Magnus kapitulerer ikke.
Jeg trenger tid.
Det får vi med en våpenhvile.
Verrus Horta sender tre krukker rav,
og meddeler at han har forlatt Pompeius fane.
Han legger sitt liv i dine hender.
- Horta? - Pederast, voksaktig hud, rødt hår...
- Eiendom i Tusculum... - Jeg husker. Slyngelen
Send litt penger og gjør ham til kvestor eller noe sånt.
Vær like barmhjertig mot alle, og du blir snart lutfattig.
De kommer i horder hver dag.
Riktig bruk av nåde er verdt 10 000 menn.
Om min siste mynt kjøper meg en trone, er det en rimelig pris.
- Trone? - Poetisk frihet. Hva ellers?
Atia ber deg på middag i kveld.
Igjen? Bona Dea...
Ikke i kveld, i alle fall.
- Og påskuddet? - Intet.
- Det er andre gang du takker nei. - Jeg skylder ikke Atia noe.
Som du vil. Ikke et lurt valg, men modig.
De sier at slaver snakker om mot som fisker snakker om å fly.
Virkelig? Så vittig av dem.
"I sin streben etter fred og rettferdighet,
"og for å unngå unødig blodsutgytelse,
"har Gaius Julius Cæsar bønnfalt
"Gnæus Pompeius Magnus å legge ned sine våpen."
Hva gjør dere?
Det er ganske morsomt.
Merkelig gutt...
Jeg hørte noe rart om deg fra kjøkkenbetjeningen.
Hvorfor skulle du og Cæsar smyge dere rundt?
Hva? Det var ingenting.
Det høres ikke sånn ut.
- Du forførte ham, din lure, lille rev. - Slett ikke.
Jeg vet ikke om det passer seg med en filleonkel, men hvem vet i disse dager?
Uansett, godt gjort. Servilia har ingen sjanse mot en myk, ung gutt som deg.
- Vi skal ha makt. - Du misforstår.
En god elsker er diskret.
Han ble syk. Jeg hjalp ham, det er alt.
Så klart. I framtiden må du ikke virke for ivrig.
- Vær litt kostbar. - La ham være.
Jeg har bedt Cæsar og Marcus Antonius hit i kveld.
- Sørg for at du ser pen... - Jeg er ikke elskeren hans!
- Ikke lyv for meg. - Jeg lyver ikke.
Han lider av en grusom sykdom.
Sykdom? Hvilken sykdom?
- Jeg sier ikke mer. Jeg lovte. - Jeg er din mor. Fortell!
Det gjør jeg ikke.
Jeg er veldig skuffet.
Cæsar hilser og sier at han ikke kan komme i kveld.
Greit.
- Hvorfor ikke? - Det sa han ikke.
Titus Pullo sover i trappen igjen.
- Har han ikke et sted å være? - Han blir ikke i Roma mye lenger.
Når kommer ynglingen tilbake? Mannen din.
- Crito. - Når kommer han tilbake?
- I november, hvordan det? - Jeg selger slavene.
Det blir penger for medgift.
Da kan du og Lucius reise til ham og bli en ordentlig familie.
- Takk far! - Vi vil savne deg.
November? Så snart?
- De må dra en gang. - Jo, men november?
Ja. Men det er nødvendig.
De blir så langt unna. Du vet hvordan kvegdrivere lever.
Jeg vil være med mannen min, mamma
Jeg vet det. Selvfølgelig.
Men det er vanskelig.
God morgen.
- Kan jeg få litt vann? - Sett deg.
- Du burde være i leiren. - Det er ikke noe å gjøre der.
- Det kjedelig. - Ta litt brød.
Nei takk. Jeg føler meg ikke bra.
Du drikker for mye.
Nei, det er ikke det.
Jeg spiste noen fordervede østers.
Hvor er jenta di?
Pokker!
- Det var en av disse. - Slapp av.
Du kan bare finne en ny.
Jeg vil ha Eirene.
Du skal ut og finne Pompeius. Du kan ikke ta med henne i felten.
Kanskje jeg ikke skal tilbake. Jeg er snart ferdig.
Forlate trettende? Hvorfor det?
- Du gjorde det. - Men du har ikke talent for fred.
Jeg kan ikke bare forlate henne.
- Du tenker med penisen din. - Det er ikke sånn.
- Jeg har ikke rørt henne. - Hva er det da?
Jeg liker bare å se på henne. Det gjør meg rolig.
Her er hun. Takk, Apollo.
Det er jenta hans.
Betal gjelden din, så får du henne.
Gjeld? Du burde betale meg for å drikke det sølevannet ditt.
Hvor mye?
Jeg betaler tilbake så fort jeg kan.
Gjør det.
Hva skal du gjøre med henne?
- Jeg vil ikke ha henne. - Unnskyld?
Hyggelig at du tenkte på det, men...
Du har bedt om en slave. Det koster oss ingenting.
- Pullo kan ikke ha henne. - Hva med en gallerslave?
Gallerne mine er uerfarne og upålitelige.
Denne er snill og medgjørlig.
- Hun har rare øyne. - Jeg blir gal av deg.
Hun blir.
Ro deg ned...!
Når Pullo satte den heksen til å spionere på meg?
- Han vet det, Rissa. - En sånn slamp?
Hvis han hadde en mistanke, ville han gått rett til Vorenus.
- Så klart. - Tror du virkelig det?
- Han vet ingenting. - Virkelig?
Helt sikkert. Han så Evander i huset.
Men hva så? Han tilhører familien.
- Det er sant. - Du bekymrer deg helt unødvendig.
La det være sant...
Den stakkaren går med på alt.
Senatet bekrefter statusen din, du blir konsul,
og Pompeius trekker seg tilbake til Spania.
Han suger Posca hvis vi spør.
Han er altfor sjenerøs. Jeg trodde ikke Pompeius ville akseptere.
- Tror du det er strategi? - Neppe.
Troppene hans er innelåst.
Han blir svakere for hver dag.
Vi kunne knust ham.
Men nå som han godtar våpenhvilen,
vil jeg se ut som en tyrann hvis jeg angriper ham.
Posca her syns at jeg skal godta våpenhvilen.
- I bytte mot hva? - Fred er sin egen belønning.
Tull.
Rambukken har rørt muren. Ingen nåde.
Pompeius har Senatet med seg.
- Han har legitimitet. - I Roma er de Senatet.
Utenfor murene er de bare 300 gamle gubber.
Ja, men andre er enige med Posca.
De har offentliggjort overgivelsen, og den kan leses i hele Italia.
Hvis jeg ikke er en tyrann, hvis jeg vil ha fred,
hvorfor skulle jeg da ikke godta vilkårene?
Han nekter å møte oss...
personlig?
Bra. Enkelt. Bermen kan forstå en slik grunn.
Han nekter å møte meg ansikt til ansikt.
Han nekter å møte meg!
Akkurat, ingen våpenhvile. Nå tar vi dem.
Tålmodighet!
Han er maktesløs.
Vi drar når tiden er inne.
Når?
Når tiden er inne.
Men vi skulle ha dratt for lenge siden.
Eplet er klart til å plukkes, men vi gjør ingenting.
Pompeius er ikke et eple, og jeg er ingen bonde.
Kall på vakten min.
Kom igjen!
Han er verdt mer enn det! Se på armene hans.
Kom igjen. 40? 50? Mange takk. Flere bud?
Første centurion Lucius Vorenus. Jeg har ventet på deg.
Jeg er ikke i hæren lenger. Jeg skal selge beholdningen min.
Dysenteri. De kunne ikke reddes.
Jeg lot dem ligge tross stanken, for å vise at jeg ikke har lurt deg.
Ingens feil.
Lykken lot deg beholde en.
- Heldig gutt det der. - Hvor mye selger han for?
En god pris.
Mer enn nok til å betale for maten.
- Maten? - De har ikke sultet i hjel.
Kom igjen!
- Ingenting? - Vi får bra betalt når han er frisk.
- Hva er det? - Far tok ham med fra Gallia.
- Får vi beholde ham? - Vi selger ham når han blir bedre.
- Hva gjør vi etter det? - Hva heter han?
- Han har ikke noe navn. - Vi kaller ham Rubio.
- Vi har ikke spart opp noe. - Jeg skal nok komme på noe.
- En gang til. - For et nederlag.
Skal jeg være barmhjertig?
Tror ikke det.
Hvordan skal du betale gjelden din?
Alt jeg eier er allerede ditt. Hva mer kan jeg gi deg?
Ikke forlat meg igjen.
Jeg forlot deg aldri.
Mennene blir gale av kjedsomhet.
I dag måtte jeg hugge hendene av en legionær for mord på en sivil.
Så måtte jeg høre en frigitt slave som fablet i timevis
om at en av mine centurioner forførte døtrene hans.
- Det høres kjedelig ut. - Det er onkelen din sin feil.
Han burde ha fulgt etter Pompeius sørover med legionene.
Mannskapet vet det og blir rastløse.
Så klart...
Han later som det er strategi.
Men alle vet at Servilia har kastrert ham.
Han viker ikke fra hennes side.
Jeg er, som du merker...
ikke kastrert.
Uutholdelig!
Ta det rolig. Du er ute av balanse.
Hvorfor bry seg så mye om hvem han går til sengs med?
Du tar etter faren din...alt er så enkelt.
Hvis han ikke hadde seg med henne kunne han jaktet på Pompeius.
Det er viktig. Republikken står på spill.
Du bryr deg ikke om republikken.
Jeg bryr meg dypt om republikken.
Det vil være uklokt å lage bråk om dette.
Naturligvis. Jeg vil ikke synke så dypt.
Slike forhold pleier å sprekke uansett,
uten innblanding fra noen.
- Læreren er her... - Bra.
Læreren din venter i gården.
Hvilken lærer?
Det er på tide du lærte deg de maskuline ferdigheter,
- hvordan å slåss og kopulere og flå dyr. - Det er nok av tid til det.
Akkurat som å begrave deg i unyttige skriblerier.
Du kan lese de grekerne til øynene blør, men du blir ikke klokere.
Jeg er uenig. Filosofene har mye å lære oss.
Her har du en gresk filosof!
Jeg har leid den soldaten.
- Vorenus? - Var det navnet?
Ikke den sure Cato-tilhengeren.
- Den muntre, kraftige. - Pullo.
Det stemmer. Så rare navn de har...
Forsvar deg! Skjold. Skjold.
Ikke vift det rundt.
Skjold.
Nå er det nok!
Vann.
Dette er absurd. Jeg er ikke et soldatemne.
Og anstrengelsen gir meg feber.
- Jeg føler det i milten. - Du er bare utrent.
Det tar tid. Jeg har sett deg drepe.
- Det er en soldat i deg. - Det er ikke drepingen.
Det er sverdviftingen som er kjedelig.
Drepe kan jeg nok, så lenge de ikke slåss tilbake.
- Vi skal gjøre deg skrekkinngytende. - I beste fall blir jeg middelmådig.
- Bedre enn ingen ting. - Feil.
Gravplassene er fulle av slike.
Bedre ikke å fekte i det hele tatt.
Ikke gjør det.
Unnskyld.
Unge dominus, jeg trenger ditt råd i en vanskelig sak.
Ja vel.
Anta at du så noe som fikk deg til å mistenke noe.
Ville du fortalt det til maken?
Mistanke om hva da?
En annen mann.
Vi snakker om Vorenus og konen hans, antar jeg.
Det sa jeg ikke.
Mistanken alene kan ikke uttales.
Når mistanken er uttalt, kan den utrette sannhetens verk.
Og hvis du tar feil,
blir Vorenus feilaktig vanæret.
Det kreves fakta. Uten fakta må du ikke si noe.
Jeg visste at du ville være klarsynt.
Han nekter å gå med på våpenhvile.
Hva skjer nå...?
Er det ikke deilig å være slave?
Ikke å ha noen vilje, ikke fatte noen beslutninger.
Drivved...
Så avslappende det må være.
- Erastes Fulmen. - Centurion.
- Jeg vil spørre deg til råds. - Jeg står gjerne til hjelp.
Jeg må låne penger, og du har venner i bransjen.
Det har jeg.
Jeg nøler bare fordi jeg er overrasket.
Du var godt stilt.
Slavene mine døde av dysenteri.
Men når jeg får penger, reiser jeg og kjøper flere.
Jeg har kontakter i Narbo.
- Da trenger du ganske mye. - Ja.
Jeg kan ikke.
Det vil være galt å dra deg inn i noe sånt.
Lånebransjen er hard.
Den som ikke kan betale, må lide.
Det er som å sette to ulver i samme bur.
Til ingens fordel.
Du har rett. Takk for samtalen.
Det fins andre måter å tjene penger på.
Det er situasjoner hvor ditt blotte nærvær vil være verdifullt.
- En som meg? - En hard mann.
En første centurion fra trettende.
- Jeg tilhører ikke armeen lenger. - Det spiller ingen rolle.
Du hadde gitt verdighet til forretningsoppgjørene.
Jeg kunne trengt deg selv. Under forhandlinger.
Jeg skjønner fortsatt ikke hva jeg skulle gjøre.
Du skulle vært med for å avverge bråk.
Ingen tuller med en centurion.
Vakt, altså?
Det er bra betalt.
- Jeg sa du ikke skulle besøke henne! - Beklager.
Pokker ta deg! Jeg er din hustru!
Lyde!
Kjempefint.
Ikke for militært?
Som en forretningsmann.
Jeg er bare livvakt.
Det er en begynnelse.
Hva er det med alle sammen?
Pass på, jenter!
Calpurnia...
- Ikke prøv å nekte for det. - Jeg gjør ikke det.
Bare bli kvitt henne. Ellers blir det skilsmisse.
Det er kanskje ikke nok til å skremme deg.
Men det betyr ikke noe.
Vi kan ikke skille oss nå. Hennes slekts innflytelse er avgjørende...
Jeg vet det.
- Centurion. Helt presis. - Borger.
Hvorfor møtes vi ikke på Forum?
Der avslutter man bare avtaler.
Hysj med den plystringen.
Hvis du må plystre, så ta i hvert fall en romersk sang.
- Hun sa jeg var som en elefant... - Tanjit, min honningand.
Du ser flott ut.
Jeg kysser din mors føtter.
Sett deg ned.
Vil du ha noe å spise, drikke?
- Vin er helt fint. - Vi har ikke vin. Melk, kanskje?
Melk? Er det ikke mer piss?
Humor. Meget godt.
Det er trist å måtte komme hit. Jeg er deprimert.
Jeg trodde vi var forretningsmenn, og så har det gått slik.
Her er vi.
Jeg spør deg bare en gang.
- Hvor er pengene mine? - Hvor er trøffelsvinene mine?
Du har femti svin, som bestilt.
Jeg fikk femti syke svin.
- Ingen av dem kan finne trøfler. - Vanskelige dyr.
De har vel ikke spist eikenøtter? De blir udugelige av dem.
Du får en fjerdedel av prisen. For vennskaps skyld.
Du skal gi meg hver eneste denar, din drittsekk!
Du trenger ikke være uforskammet.
Det sies at hinduer har evig liv. Er det riktig?
Kroppene våre dør og råtner, men vår sjel lever evig.
Så hendig.
- Da er du ikke redd for å dø. - Slett ikke.
Brekk armen hans.
Gi meg pengene mine, apefitte!
Kyss meg i ræva!
Skjær over strupen hans.
Skjær den over!
Hva gjør du?
Hva skjedde?
Hva er det? Fortell.
Erastes Fulmen ba meg drepe en mann.
Nektet du?
Hva ellers kunne jeg gjøre?
- Jeg er ingen banditt. - Naturligvis ikke.
Du kunne ikke gjort annet.
Men hvordan skal vi betale leien? Hvordan skal vi gi barna mat?
Han er her!
Så herlig! Jeg trodde at du...
Jeg kan dessverre ikke bli.
Jeg har kommet for å ta farvel.
- Farvel? - Jeg reiser sørover etter Pompeius.
Vi kommer ikke til å møtes igjen.
- Aldri? - Aldri.
Ikke tull.
Jeg tuller ikke.
- På grunn av noe dum graffiti! - Det er slutt, Servilia.
Hvordan kan du si det?
- Vi elsker hverandre. - Det er ikke det at jeg ikke elsker deg.
Jeg gjør det mot egen vilje.
Men jeg må gjøre det som er best for republikken.
Republikken?
Hvorfor så glad, mor?
Ingen spesiell grunn.
Ingen liten plan som bærer frukt?
Overhode ikke.
Og du bør heller ikke antyde det for noen.
- Hva er dette for noe? - Vi drar sørover i morgen.
Utmerket. Er vi raske vil Pompeius ligge i støvet før neste måned.
Du blir her med trettende for å opprettholde freden.
Holde freden?
Byen er under din kontroll. Du får Posca hos deg.
Jeg er soldat, ikke ordenspoliti.
Du adlyder ordre.
Jeg lurte på...
Jeg har en gård i nærheten.
Det er nydelig der på denne årstiden.
Jeg lurer på å dra dit.
Bli til innhøstingen er over.
- Kanskje du vil bli med? - Det var snilt.
Men jeg tror at jeg blir her.
Det hjelper ikke å bli her.
Sjøluften er oppkvikkende.
Da kan ikke jeg reise heller.
Det vil virke feigt.
Du vet jo at det ikke er sånn.
Ja, jeg ville jo visst det.
Men jeg har ikke et stort, lysende, gammelt navn som deg.
Jeg må holde navnet mitt polert, ellers mister det all sin glans.
- Da må jeg altså bli her. - Jeg beklager.
Soldat!
Du er i tjeneste.
Generalen vil ta deg imot nå.
Skriv av dette.
Hva vil du, medborger?
Jeg har tenkt over situasjonen min.
Jeg godtar ditt tilbud.
Tilbudet mitt?
Å bli evocati. Hvis vilkårene står ved lag.
Sa jeg at du kunne bli evocati?
Med all respekt, general, ja.
Hvilke vilkår tilbød jeg?
Prefekt av første grad, ti tusen sestertier.
Et sjenerøst tilbud, som du takket nei til.
Vanligvis tilbyr jeg aldri samme ting to ganger, men du er heldig.
Cæsar er borte, og jeg er her alene.
Jeg trenger flinke menn.
Du får det. Forfremmelse til prefekt, og ni tusen sestertier.
Takk, general.
Som takk for min sjenerøsitet, forventer jeg meg lojalitet.
Lojalitet til døden.
Til døden, general.
Velkommen hjem.
Tre av.
- Sett ham her. - Ja vel.
Dette er en av dem som tegnet de snuskete bildene.
Det tok ikke lang tid å få ham til å snakke.
Hvem leide ham?
Timon, hestejøden
Atias mann! Kle på meg.
- Det er gjort. - Tar de deg tilbake?
Ja.
Prefekt av første grad, ni tusen sestertier.
Jeg har solgt meg selv til en tyrann.
Det var nødvendig.
Takk.
Junias guder, med denne offergaven ber jeg dere tilkalle
Tyche, Megæra og Nemesis, så de bevitner denne forbannelsen.
Ved mine forfedres ånder
forbanner jeg Gaius Julius Cæsar.
La penisen hans visne.
La bena hans knekke.
La ham se sine legioner drukne i sitt eget blod
Infernoguder, jeg tilbyr dere hans lemmer
hans hode, hans munn,
hans pust, hans taleevne,
hans hender, hans lever,
hans hjerte, hans mage.
Infernoets guder, la meg se ham lide intenst,
så skal jeg glede meg og ofre til dere.
Ved mine forfedres ånder
forbanner jeg Atia.
La hunder voldta henne.
La hennes barn dø
og hennes hus brenne.
La henne leve et langt liv i bitter elendighet og skam.
Infernoets guder, jeg tilbyr dere hennes lemmer,
hennes hode, hennes munn, hennes pust,
hennes taleevne, hennes hjerte,
hennes lever, hennes mage.
Infernoets guder, la meg se henne lide så skal jeg glede meg,
og ofre til dere.
- Sånn, min venn... - Hva vil dere?
- Hva er det mellom deg og Niobe? - Niobe? Ingenting!
Jeg sverger ved Jupiter. Må furier rive ut øynene mine.
Hva gjorde du med henne?
Min kone... Vi kranglet,
og jeg spurte Niobe til råds.
Jeg gråt, og Niobe viste medlidenhet.
Jeg ville aldri ha...
- Kanskje han snakker sant. - Han lyver.
Nei!
Sier han at du lyver, tror jeg ham.
Denne gutten er smart.
- Vær så snill, jeg ber...! - Hysj.
Ikke dum deg ut.
Vi vet at du lyver. Vi vet det, forstått?
Vi må drepe deg.
- Jeg rørte henne aldri. - Evander, tenk.
Livet ditt er over, Hvordan vil du dø?
Vi må høre sannheten. Lyver du, torturerer vi deg.
Du dør etter mange timers lidelser.
Men hvis du er ærlig, dør du raskt og smertefritt
- Kjære... - Evander, si sannheten.
- Torturer ham. - Juno er en dritt, men du er ram!
- Og jeg som engstet meg over deg! - Kom igjen.
Jeg har aldri torturert noen.
- Jeg vet ikke hvordan. - Vet du ikke hvordan?
- De har spesialister for sånt. - Hva med å kutte av tomlene hans?
Det holder, til å begynne med.
Niobe og jeg var elskere! Jeg tilstår.
Drep meg hvis dere må.
Vent.
Hva mer?
Ikke noe mer. Drep meg.
Du lyver igjen.
Vil du besudle Plutos terskel med løgner?
- Jeg sier ikke noe mer. - Skjær av ham tomlene.
Barnet!
- Barnet! Barnet er mitt! - Hvilket barn?
Lucius. Spedbarnet.
Drep meg nå...
- Vorenus sønn? - Niobes sønn.
Min sønn.
Han er min...
Nå har vi begravd det onde.
Du får aldri snakke om det.
Vorenus skal aldri få vite noe.
Aldri.
Fader Mars, denne mannen har trofast våket for deg.
Ta ham under din beskyttelse.
Må hans fiender fly bort.
Må deres bymurer falle sammen.
Må deres buskap og kvinner bli tatt. Denne mannen er nå evocati.
De har seilt til Hellas.